No tinguis por.
Jo sóc Déu, de fet!
Què és allò?
I aquesta pudor...
I un be negre, Déu!
Vas dir que no faries-
Malcriada fugitiva.
Sou unes ximples ignorants!
El principi bàsic del capitalisme és el give-and-take.
El give-and-give no existeix!
Jo sóc Déu.
L'amor sóc jo.
Vas venir cercant amor,
-i ara em rebutges?
-No vagis pel teu compte.
Perdó.
El seu aspecte i pudor em fan venir basques.
Sempre em costa entendre-us, a les noies com tu.
Però en això hi estem d'acord, si més no.
Vine a mi.
Sé que no te n'has anat gaire lluny.
Fins i tot aquella vegada, només et vas allunyar una parada de metro de casa.
Et vas espantar i vas tornar a casa,
però allà no hi havia lloc, per a tu, oi?
Els teus pares no t'estimen.
Sóc l'únic que ho farà.
Quan vas fugir, no et vas salvar, per un moment?
Només t'estaves desfogant.
Hauries d'haver intentat tenir una relació així.
Ho has d'entendre.
Desfoguem-nos junts.
Ja et desfogaré jo a tu.
Et deixaré
de pasta de moniato.
Jo...
Apa, ets increïble!
Però què li deies?
Ara quan mengi res no tindrà el gust que toca.
Gràcies.
No ho he fet pas per tu.
El give-and-give seria fastigós.
Ah, bé.
Però m'ha fet feliç,
tenir algú que em protegís.
Ah sí?
"Wonder Egg Priority"
"Episodi 5: 'La noia flautista'"
Fem una mica tard.
És un lloc difícil de trobar.
No cridis.
Que us heu perdut?
No.
Ah, té.
És per vosaltres.
Gràcies.
"Ohto"
Endavant, passeu! És una mica petit, però!
Bon dia!
Em dic Neiru Aonuma.
Òndia, que ben educada.
Hola, mare de l'Ai.
Apa.
Hola.
Espera, espera! El professor Sawaki i tu...?
Sóc la Momoe Sawaki, la seva neboda.
Ets una noia molt bonica!
Grà-
Ei, hi ha pastís d'aquell?
I els snacks de la Neiru, també.
Val, val.
Tens tantes amigues!
És fantàstic oi, Ai?
Mare!
Si us plau, si us plau, si us plaaaau!
No tens cap mena de vergonya.
No t'has ni acabat el teu.
Garrepa.
Va, va.
Llavors, sí que ets l'alumna del meu oncle, eh Ai?
Diuen que és súper popular amb les noies a l'escola.
Té sentit.
Si fossis un noi, voldria sortir amb tu.
Para el carro.
Crec que a la Koito també li agradava el professor.
La Koito?
És la noia que intenta salvar l'Ai.
Ah, entesos.
Ah!
Se m'ha acudit una cosa increïble.
I doncs? Què?
Va, us ho explicaré.
Potser la Koito, l'amiga de l'Ai, estava sortint amb el professor.
I llavors, va passar una cosa terrible, i...
Oh? Que teniu companyia?
-Sí, han vingut les amigues de l'Ai!
-Ei, para un moment!
El meu oncle no és així.
És tan bona persona que té un munt de gats adoptats.
Potser li agraden els gats i prou.
Podria tenir un costat fosc, no?
"Habitació de l'Ai"
Exacte!
Un professor es va embolicar amb una alumna,
I quan la cosa es va complicar, pam! Així.
De cap manera.
Potser es va quedar embarassada.
Embarassada?!
Embarassada.
Sí, embarassada.
Ja n'hi ha prou!
P-perdó.
Estava fent broma.
Em sap greu.
En realitat no sé per què va morir la Koito.
O sigui que...
I si li demanes a la teva mare?
Potser el professor li ha explicat alguna cosa.
Ah, potser ve cada setmana només perquè
pensa que tens alguna mena de prova.
Podria ser, no?
No puc.
La meva mare hi confia molt, en el professor i sempre està preocupada per mi.
I va deixar de preguntar-me coses sobre les ferides, quan va veure que no deia ni piu.
"Ni piu", eh?
Què passa?
Tens al·lèrgia a res?
No, és que m'he imaginat l'Ai com un ocellet piulant.
Però...
Però si li dius que te'n vas a lluitar quan dorms,
encara faràs que es preocupi més.
Es pensaria que no hi toques.
No et creuria pas.
Clar.
I per això no ho podem explicar a ningú.
És la nostra història que ningú més no sap, oi?
Una història... que ningú més no sap.
Ha vingut la Momoe?
Sí, l'he reconeguda perquè s'assembla molt a tu.
Van a escoles diferents. On es deuen haver conegut?
No n'has de tenir cap complex.
Tens uns ulls encantadors.
D'acord.
Et pintaré de la manera com et veig.
Quan acabi, vull que tinguis confiança en tu mateixa.
Jo, confiança?
Es veu que el professor el presentarà a una exhibició.
Diu que vol guanyar un premi i dedicar-se a la pintura.
Amb el meu retrat?
Confies en tu mateixa?
Si no, li hauries de dir.
Està en joc el futur del professor.
Jo...
M'agradaria que la meva mare fos més com la teva, Ai.
Per què? Com és, la teva mare?
Em va donar una infantesa horrible.
Segur que quan vaig néixer i la vaig veure, vaig pensar,
"Aquesta senyora vol ser una dona tota la seva vida, i mai una mare."
"Oh, no! Què puc fer?"
Et toca, Rika.
La meva mare ho fa tot sempre perfecte, tant a casa com a la feina.
És molt treballadora.
Però segurament és per això, que se'n va anar el meu pare.
Hi ha molts homes massa orgullosos.
Una dona capaç els fa mal.
I per què em mires a mi?
Perquè et toca a tu.
Ets una ximpleta anacrònica.
A qui li dius ximpleta, tu?
Ja n'hi ha prou, ximpleta.
Cutxi-cutxi-cutxi-cuuu...
I aquí?
S'ho passen molt bé juntes, eh?
I tant.
No...
I què me'n dius d'aquí?
Escolta,
et fas tractaments als cabells?
Em sembla que els tens una mica fets malbé.
No em toquis.
Jo vull ser lliure. No em tinguis lligada.
Va, tant és.
Ei, oi que tinc uns cabells bonics?
Ni una sola punta oberta.
Estic al punt més bonic de la vida.
Res no pot substituir la joventut.
No m'interessa.
No m'ho penses preguntar? Per què vaig morir?
Jo compleixo els meus objectius i prou.
Aparta't!
Les noies es converteixen en dones.
La bellesa miraculosa d'una papallona sortint.
Un instant.
Un moment de bellesa impactant en el que es veu reflectida la seva fugacitat.
Mirallet màgic, mirallet,
qui és la més bonica d'aquest indret?
Ben d'hora, la bellesa se'n va.
La meva mare és una truja.
Ni la liposucció ni l'àcid hialurònic li podran
aturar mai l'envelliment.
De fet, els seus intents per aturar-lo són increïblement lletjos en sí mateixos.
Tu ets bonica, també. Per què no et mors?
Per què no et prens la vida quan ets més bonica?
-Quin sentit té aferrar-se a una vida sense sentit?
-No anem bé.
-Mirallet màgic, mirallet, qui és la més bonica d'aquest indret?
-Com els elimino?
-Digues, per què no et mors?
-Per què no?
-Digues!
"A la sortida de l'estació: Exposició de models de cases"
No ve ningú!
Tenim el pas zebra al costat.
I a qui li agrada esperar-se?
En tens molts, eh, Momo?
Sí, un bon grapat, de fet.
No facis enrenou, Rika.
Ai!
Ei, fa eco!
Em pregunto què hi havia plantat, aquí.
Això em recorda que em moro de gana.
"Horari: de 10:00 AM a mitjanit"
Unes sis vegades, em sembla.
Sis vegades és molt o poc?
Vés a saber.
Llavors...
Totes noies.
I totes diuen que m'estimen. És una murga.
Admiració, potser?
Com amb el teatre Takarazuka?
Sí.
Però no t'agrada això, oi, Momo?
Déu és ben cruel.
Està prohibit portar menjar i begudes de fora.
Vinga, compreu els Eggs i aneu-vos-en, feu-ne via.
Va, deixa'ns jugar una partida!
Si això és pràcticament una mena de teràpia de grup.
Exacte, així no ens hem de sentir soles.
Si no, potser ens acabem suïcidant.
Només una partida.
Visca!
Abans no podia ni arribar a les bitlles.
M'estic posant forta.
Gràcies a Déu pels Eggs.
Et toca, Momoe.
Alça.
Sembla una foto d'una cita.
-Totes les fotos que em faig amb noies queden així.
-La deso.
Veus?
Apa, tens raó.
Ah! Aquesta foto és molt bufona.
Aquesta me la va fer la Haruka.
La Haruka acceptava de veure'm com una noia.
La teva amiga que es va suïcidar?
Sí.
Però es va despullar de cop a la infermeria.
Et va tirar els trastos? Uau.
Em vaig espantar i la vaig acabar apartant.
Ja t'entenc, ja.
No t'ho esperes, d'una noia que és amiga teva.
Em van venir calfreds! Estava tremolant!
Què hauria d'haver fet?
Va, prou parlar de coses depressives.
Hi ha molts més jocs, juguem fins que no puguem més.
Sí, bona idea!
Què dieu ara?
Abans m'heu dit que una partida i prou, o no?
Compreu Eggs.
Aquest lloc-
Ura-Acca!
Quin mal hi ha?
Qui juga bé, lluita bé.
Què és allò, Ai?
No l'odies del tot, la popularitat, oi? Fins i tot amb les noies?
Bé, suposo que m'importen les noies que em segueixen a l'Insta i tal.
Et veig poc entusiasta.
De vegades et trobes que gaudeixes d'una cosa sense haver-ho volgut.
Ah sí?
-Visca! -Merda!
Podria ser.
No t'he pogut guanyar ni un sol cop.
-Tinc força pràctica, amb jocs d'aquests.
-Ha estat el meu primer cop.
-Ets gamer? Ets una friki en secret?
-Per mi també!
És normal, no?
-Ets una friki total.
-Ja us ho heu passat bé.
Ara compreu els Eggs, torneu-vos-en a casa, i a dormir.
Què? Jo no vull marxar.
M'ho estic passant molt bé!
Sí, jo feia anys que no xalava tant.
Càsum dena, és culpa teva que les estàs aviciant.
-No les estic aviciant; els soldats necessiten descans.
-Ah, Neiru, em pots donar el teu número?
-Sí. Dóna'm el teu, tu també.
-Massa descans les farà unes mandroses com tu.
-Ah, i tant. Aquí el tens.
Ets massa quadrat.
I si deixem de comprar Eggs?
Uh?
Ara que hi penso, de fet la Chiemi va anar i es va morir ella sola.
Potser sí que el motiu en vaig ser jo,
però morir-se és jugar brut.
Me n'he de sentir tan responsable?
De debò?
És veritat, no?
Ho sabia. El que va veure l'Ai era teatre.
No!
Sóc una dona, i per això em deixo endur per les emocions del moment.
Espera, Rika...
I tu què me'n dius, Momoe?
Eh?
N'ets responsable?
És clar que et sents culpable. Jo també.
Però ens n'hauríem de sentir tan responsables com per arriscar-hi la vida?
Bé...
Rika...
deixa-ho córrer, va.
I sobretot tu, Ai.
Es va suïcidar sense ni tan sols parlar amb tu.
No va ser culpa teva.
Llavors, per què has de lluitar?
Perquè vull saber la veritat sobre la mort de la Koito.
Doncs aquesta curiositat et podria matar!
Els meus pares són una cosa, però tu tens una mare fantàstica.
Vols que ho passi malament?
No saps ni tan sols si la Koito vol tornar a la vida, per començar!
Això no...
Què, t'ho va dir, l'estàtua de la Koito, que volgués tornar a la vida?
Per què m'ho dius, això?
Rika, ja n'hi ha prou.
Algú ha de ser el dolent de la pel·lícula.
Si el que vols són amigues, ja les tens.
Perdó, però jo vaig tirant.
No vull, però ho he de fer.
Per què?
Per algú prou egoista com per... suïcidar-se?
Rika, la Neiru està intentant salvar la seva germana.
T'equivoques.
En què, s'equivoca?
La meva germana em va apunyalar.
Eh?
I llavors, va fugir i es va llençar d'un pont.
Això...
Això és el que em van dir quan em vaig despertar a l'UCI.
Llavors encara tens menys motius.
La cicatriu em fa mal i no em deixa dormir.
Però el dolor m'ha afluixat d'ençà que vaig a aquell lloc.
Quan la intento oblidar, la cicatriu em fa mal, com una maledicció.
Per això hi vaig.
Cap més motiu.
Ho faig per mi.
No cal que hi aneu, si no voleu.
La culpa i la curiositat se'n van. Tard o d'hora, us n'oblidareu.
No passa res. No cal que hi aneu.
Que bé, eh?
Vull dir,
l'adolescència és així.
Mirallet màgic, mirallet, qui és la més bonica d'aquest indret?
-La bellesa és una temporada momentània de metamorfosi.
-Morir és el mateix.
-Matar el propi cos bell és una altra metamorfosi.
-Esdevenir vella i lletja o intentar resistir-s'hi són totes dues coses comèdia.
-N'hi ha d'haver una de debò.
Comèdia!
Qui és?
Qui?
Et deixaré de pasta de moniato.
Com has...?
No t'equivoquis.
Només és que em treies de polleguera.
De fet te'n penedeixes, oi?
Fet i fet, ningú et dirà bonica mai més.
"Per què no em moro", eh?
Em vas temptar per morir, oi?
Ben fet.
La rebel·lió adolescent.
Hi voldran anar si els diem que no hi vagin.
Saben que si ho fan, estaran construint les seves pròpies identitats.
Ai, deixa'm diners.
-No me'n queden. -Què dius ara?
"Proper episodi 'Punch-Drunk Day'"
Continuarà.